Božićna idila prestaje! Pred nama je Isus u svojoj odrasloj dobi. Odlučuje da se krsti od Ivana, nakon što Ivan naviješta skori dolazak Kraljevstva Božjega. Isus je sav za to, on želi da čitav njegov život bude u službi tog Božjeg djela! Zato se krsti! Više nego itko drugi toga časa Isus je svjestan da Kraljevstvo Božje nastupa, da Otac stavlja u posljednju fazu djelo spasenja! I on je spreman! Za njega, Isusa, to je životna odluka koju mora donijeti! Ona će izazvati velike promjene u njegovu životu i u životu njegove okoline! Možda će ga njegovi, i to oni najbliži, radi toga odbaciti, možda će reći da je pretjerao, ili čak poludio, vjerojatno će pokušati da ga odvrate od toga, možda i silom, ali svejedno: On je odlučio! Ulazi u Jordan, krsti se i započinje novi život: više ne vraća u Nazaret gdje je do tada živio, ostavlja svoj zanat, povlači se najprije u samoću, da bi kasnije, kad je Ivan zatvoren sam počeo navješćivati dolazak Kraljevstva Božjega, pozivati ljude na vjeru i obraćenje! Evanđelisti, opisujući događaj krštenja na Jordanu, posebnu pozornost svraćaju na epifaniju koja se toga časa dogodila: na Isusa silazi Duh, čuje se Očev glas da je Isus Sin i da na njemu počiva milina Očeva! Isus je dakle POMAZANIK i GOSPODIN, i to su osnovne poruke evanđelista! Na njemu se ispunja proroštvo o pomazaniku na kojega silazi Duh Jahvin i kojega On Jahve osobno pomazuje, ne više materijalno, već samim svojim Duhom! Zato nam Isusovo krštenje na Jordanu želi predstaviti Isusa u najvećoj tajni njegove osobe: Isus iz Nazareta je Sin Božji, on je taj Pomazanik tako dugo očekivan i obećavan, nastupilo je posljednje vrijeme – Kraljevstvo Božje dolazi!
Bogojavljenje
U Betlehemu, u štali, siromah među siromasima, rođen je Isus. Pastiri se iz okolice strčaše: rodio se Spasitelj, pođimo brzo da ga vidimo! Tako već pokraj Isusove kolijevke vidimo: malene, siromašne, one koji ga znadu prepoznati i ljubiti. Međutim se dogodio još jedan nov i poseban događaj. Stranci s Istoka, možda iz Arabije, stigoše u Jeruzalem i traže: “Gdje je novorođeni kralj”. Bijahu mudraci a
vjerojatno i svećenici i učenjaci. Ostaviše svoje zemlje, prevališe dugi put. Predvođeni zvijezdom, nađoše Isusa i ničice mu se pokloniše. Mi ih nazivamo “kraljev, mudraci”. Možda stvarno ne bijahu kraljevi, ali to nije važno. Važan je smisao događaja. Dođoše iz daleka. Bili su
pogani, a ne pripadnici Izraela, niti potomci Abrahama, niti im bijahu poznata proroštva o dolasku Mesije. A ipak evo i njih pokraj Isusa. Traže ga, nalaze i klanjaju mu se. Kasnije će Isus izjaviti: “A ja vam kažem, mnogi će s Istoka i Zapada sjesti za stol s Abrahamom…”. Stoga Isus poziva k sebi ne samo potomke Abrahamove, nego također ljude odasvud! Rodio se, došao na svijet, za SVE ljude.
Zato je Bogojavljenje svečanost Crkve, zajednice svih ljudi iz svih krajeva, svih rasa, svih kultura. Svi postaju udovi istog tijela, braća velike obitelji.
Tjedne obavijesti br. 48
Tjedne obavijesti br. 47
Sveta obitelj Isusa, Marije i Josipa
Koji je to blagdan ljudima naravniji i ljudskiji – a u isto vrijeme s Bogom i s nebom prijateljskiji – od današnjega? Slavi se na zemlji, a pun je neba! Gdje je to još Bog ljudima tako blizak i čovječan, kao u svetoj Obitelji? Tu je doslovno postao po mjeri čovjekovoj – „Bog na ljudski način, i čovjek na božanski način“. Nigdje se drugdje nije s Bogom tako drugovalo, niti prijateljevalo, kao u svetoj Obitelji.
Tu su sva tri evanđelja života – Isus, Marija i Josip! – širom otvorena svakome, koji želi gledati i vidjeti; slušati i čuti; čitati i razumjeti; pamtiti i u životu prevoditi…
U ovoj se obitelji jasno vidi, „da brak i obitelj predstavljaju jedno od najdragocjenijih dobara čovječanstva“. Zato je današnji blagdan u punom smislu riječi – blagdan svijeta čitavoga! Sveta je obitelj zrcalo, u kojem se može i treba ògledati – oglédati i uspoređivati – svaka druga obitelj. Ova je obitelj – pogotovo u božićnom obzorju – poziv na put u izgubljeni raj! Tragedija je suvremenog čovjeka i čovječanstva, što toliki „ljudi jure svijetom u lovu za srećom, a ni ne slute, da su je ostavili kod svoje kuće, u svom rodnom domu“ (R. Šilić).