Tjedni listić br. 76
Tjedni listić br. 75
Dvadeseta nedjelja kroz godinu
Teška je proročka služba! Jeremiju odbacuju njegovi sunarodnjaci jer ne prorokuje kako se njima sviđa. I to je uvijek tako: prorok mora govoriti Božju riječ bez obzira da li će se ona svidjeti ili ne, da li će ona donijeti razdjeljenje ili ne. U takvoj nam situaciji prikazuje današnje Evanđelje i Isusa. On je navijestio Božju riječ i započelo je veliko dijeljenje svijeta!Bacio je oganj na zemlju, koji više nikada neće utrnuti, oganj koji znači propast staroga i početak novoga. Ali upravo time izazvao je na sebe gnjev starog svijeta, sunarodnjaka koji se nisu obratili i primili njegovu riječ i koji mu spremaju smrt.
Isusa hvata tjeskoba! Sam sebi želi posvijestiti da je to razumljiva posljedica njegovog proročkog djelovanja, ali tjeskoba raste. No on je takav život svjesno prihvatio. To je bilo onog trenutka kad se sav stavio Ocu u službu u času kad je stajao u Jordanu, a Ivan ga krstio. Stoga sada i naziva svoju muku krštenjem.
Isusova proročka riječ želi zagibati ljude, pokrenuti ih lažne sigurnosti i mira i angažirati ih za ostvarivanje novog Božjeg svijeta. I upravo to izrastanje novog svijeta donosi sa sobom i veliko razdjeljenje među ljudima. Često i među najbližima, kao što su otac i sin, majka i kćer. Jer, često se događa da jedan prihvati Riječ i obrati se, a drugi ostaje i dalje u svome. Ta je podijeljenost trajno prisutna u svijetu. Još i danas svijet se na Isusu dijeli, ljudi se dijele, obitelj se dijeli, prijatelji se dijele…..
A gdje si ti u ovoj velikoj podijeli svijeta? Da li te je i koliko zahvatio Isusov oganj? Što za tebe znači njegova proročka riječ? Koji je ona faktor tvojega života?
Devetnaesta nedjelja kroz godinu
Mi kršćani često imamo „kompleks male vrijednosti“ s obzirom na svoje kršćanstvo. Malo nas naime ima koji se doista u vjeri sabiremo oko Isusa. Isus nas je poslao da uvijek i svuda imamo ulogu kvasca a ne da držimo konce svjetskih događanja i moći. Današnje bi nas Evanđelje željelo osloboditi tog kompleksa i dati nam ispravno gledanje. Isus nam govori: „Ne boj se malo stado….“ Otac je onaj koji odlučuje! Nemojte svoju sigurnost graditi na onome što posjedujete, na stvarima i novcu, već na „blagu nepropadljivom“, koje nije podložno ovim zemaljskim i materijalnim promjenama.
Druga je Isusova opomena, opomena budnosti. Izražena je slikom opasnih bokova i upaljenih svjetiljaka, što oboje znači: čekanje i spremnost. Najvažnije je biti spreman za Kristov ponovni dolazak, koji će biti iznenadan, poput kradljivca koji dolazi u noći, u čas kad i ne mislimo. A da bismo uvijek bili spremni, moramo bdjeti, nikada se opustiti i pasti u varljivu napast ima još vremena. To osobito vrijedi za odgađanje obraćenja i popravka života. Kraj uvijek dolazi iznenadno, pa makar kada došao!
Iz današnjih čitanja zaključujemo da su dva temeljna čina budnosti: obraćenje i vjera! Po njima smo uvijek spremni na Gospodinov dolazak, pa u kojegod doba On došao. Kršćanin mora živjeti tako da u svakom času bude spreman pričestiti se ili umrijeti. Osim toga nemamo izgovor da nismo znali, jer nam je unaprijed naviješteno, kao nekada Židovima, prije nego su pošli iz Egipta. Preostaje samo da se trgnemo iz svoje inercije i pozaspalosti u kojoj se mi kršćani tako često nalazimo ne slušajući Isusa, pa da se obraćenjem, vjerom i aktivnom izgradnjom boljega svijeta stavimo u pripravnost za Gospodinov dolazak!
Osamnaesta nedjelja kroz godinu
Čovjek otkad živi traži i svoju sigurnost. Ono što u tom smislu najprivlačljivije dolazi pred njega jesu m a t e r i j a l n a d o b r a. To je ujedno i velika napast, zabluda i iluzija, jer čovjeku sigurnost može dati samo Bog. To je sigurnost koja je stalna, koja nije ovisna o promjenama i nestalnostima ovoga svijeta. Ali za takvu se sigurnost traži povjerenje u Boga, u njegovu riječ. Često su nam stvari teoretski jasne, ali praktično sve svoje sile upiremo u sticanje materijalnih dobara, nastojimo se njima okružiti, u njih se ukorijeniti i nagomilati ih.
Starozavjetni mudrac govori o takvom vrednovanju života kao o ispraznosti, jer čovjek kolikogod se uspješno i znalački trudio, ipak na kraju sve svoje mora ostaviti. Materijalna dobra sa sobom donose veliku brigu, jad i nespavanje, da bi na kraju sve morali ostaviti. Stoga zaključuje starozavjetni mudrac: ispraznost nad ispraznostima, sve je ispraznost.
Isus nam tu misao još detaljnije posvješćuje. Želi da se klonimo svake pohlepe, jer kolikogod netko obilovao, život mu nije u onom što posjeduje. Isusova je slika potresna. Ona pokazuje svu nesigurnost čovjeka. Čovjek je tako nestalno i nesigurno biće, da nije siguran ni za jedan svoj dan, ni za jednu svoju noć. Jer, svi koji su započinjali dan, ili lijegali navečer bili su uvjereni da će to proživjeti, a ipak mnogi ne doživljavaju svršetak dana ili njegov početak nakon noći. Sigurno je da će se to jedanput dogoditi i nama. Apsurdnost stavljanja svoje sigurnosti u materijalna dobra proizlazi i iz činjenica, da su i ta dobra jednako nesigurna i nestalna kao i sam čovjek. Zato nas Isus poziva da svoju sigurnost gradimo u Bogu, koji nije podložan nestalnosti i promjeni, koji nas ljubi i želi našu sreću i naše dobro. Po Isusovim riječima, treba se bogatiti u Bogu, jer je to ono što niti rđa niti moljac nagriza.
Gdje je težište tvojega života? Gdje su njegova uporišta. Pročita si još jednom današnje Evanđelje, stani pred njega i pokušaj odgovoriti na gornja pitanja!