Blagdan Presvetog Trojstva
Životno nas iskustvo uči, da se s osobnim susretom mijenja vrlo često svijet što ga je naša mašta stvorila o nekome ili nečemu. Osobni susret ostvaruje nešto, što se ne može nadomjestiti čistim teoretiziranjem. Takav susret daje do znanja neke sasvim nove elemente i sadržaje na koje ne bismo nikada došli, da nam to nije bilo omogućeno.
Vjerujem da bi svijet bio puno mirniji, puniji dobre volje i ljubavi, kad bi bilo moguće ostvariti dijalog u ravnopravnom i iskrenom osobnom susretu.
Trojedini Bog dopustio nam je u povijesti spasenja da otajstvu njegova bića uđemo osobno i angažirano, budući da je sam osobno i angažirano otkrio intimnost svoga bića. Naš Bog nije „puko božanstvo“ na sliku mnogostrukih božanstava koje poznaje povijest, on nije „Bog filozofije i teorije“, nije „nešto iznad nas“, nije „neka sila“ nego je N e t k o, D r u g i,
P r i s u t n i, osobni Bog, koji kao osoba prati naš život, ljubi, raduje se u slobodi, angažirano ulazi u povijest, posjeduje sposobnost otkriti se i objaviti u prijateljstvu i ljubavi.
Kršćani su prihvatili takvog Boga. U prvoj etapi to je prema definicijama Starog zavjeta Bog Abrahama, Izaka i Jakova, dakle Bog živih. On je Bog Stvoritelj prirode ali nadasve Bog djelatan u povijesti Izabranog naroda, P r i s u t n i.
Ali u našim vremenima to je Bog Otac Gospodina našega Isusa Krista koga u Duhu Svetome možemo i smijemo zvati „Abba-Oče“.
Presveto Trojstvo otajstvo je objavljenog Boga osobnog i angažiranog, Boga ljubavi i dobrote, Boga koji u kategorijama našeg života želi neizbrisivo ucrtati sebe u širokim dimenzijama svoje ljubavi. Takav o s o b n i Bog: Bog O t a c koji je poslao S i n a po
D u h u S v e t o m e, izišao je u povijesti spasenja nama ususret. Zato vjerujemo u Boga!
Tjedni listić br. 122
Blagdan Duha Svetoga
Ništa nam nije toliko potrebno koliko Duh Božji. To su neobično egzistencijalno osjetili apostoli, kad su u bojazni i tjeskobi po molitvi iščekivali „događaj“, dar s neba, koji je došao u osobi Duha Svetoga. Taj je „događaj“ preobrazio njihova srca, obnovio njihove sile.
S Duhovima započinje novo doba. Crkva se rodila, vidljivo očitovala, počela živjeti. Rodio se novi Narod Božji. Tom Narodu udjeljena je sila s neba, Duh Sveti po sakramentima krštenja i potvrde.
Mi pripadamo tom novom Narodu Božjem. Mi smo Crkva Sila Duha Svetoga sišla je i nad nas. To smo kao vjernici prihvatili i u toj smo se vjeri krstili odnosno potvrdili.
Ne bismo li trebali u svom kršćanskom životu, upravo zbog tog Duha što struji našim bićem, živjeti potpuno novim, duhovskim životom?
Ne bi li se trebala u našem životu odražavati djela Duha, a ne prolaznosti, djela ljubavi a ne mržnje?
Ne bismo li trebali biti svijetlo ovoga svijeta, budući da posjedujemo Duha istine, Duha ljubavi koji nas je uputio u svu istinu i dao ključeve ljubavi?
To su pitanja, koja bi se u beskrajnoj litaniji mogla protegnuti i staviti cjelokupni naš život pred ogledalo Duha Svetoga:
- jer to je Duh istine;
- to je Duh ljubavi;
- to je Duh života i ufanja;
- to je Duh radosti i utjehe;
- to je Duh straha Božjega.
Otvorimo se nesebično i s pouzdanjem utjecaju Duha, koji nosi svima novi život djece Božje.