Tjedni listić br. 105
6. Nedjelja kroz godinu A
Evanđelista Matej koji svoje Evanđelje piše Židovima želi pokazati Isusa kao novog Mojsija, novog Zakonodavca. Za razliku od Mojsija koji je zahtijevao izvanjsku pravednost, korektnost, vanjsko obdržavanje, Isus zahtjeva nutrinu, čovjekovo srce. Zato traži od svojih učenika da njihova pravednost bude veća od pravednosti farizeja koji su pazili samo na vanjštinu.
Stoga nije dosta čuvati se samo izvanjskih čina zla kao što su ubojstvo, preljub već je važno ono što se događa u čovjekovom srcu. Tu u srcu se rađa grijeh i otpad pa nije dosta samo da netko ne ubije već je zlo svaka pogrdna riječ izrečena bližnjemu.
Isus posebno ističe radikalizam kojim se čovjek treba oduprijeti zlu. On to izražava drastično: iskopati oko, odsjeći ruku.
No poruka je da čovjek ni pod koju cijenu ne smije otpasti od onoga što je Božje. Njegovi učenici trebaju težiti za tom nutarnjom čistoćom, biti istiniti i autentični stoga im neće biti potrebno da se bilo kome zaklinju već da njihovo bude: da, da – ne, ne!
Iz Isusovih riječi jasna je i poruka da ne trebamo tražiti Boga ako zaobilazimo svoga brat, jer je ljubav i čovjekoljublje veće od bilo koje liturgije i žrtve.
Sirah nam u prvom čitanju danas govori kako je prava mudrost sadržana u zapovijedima Gospodnjim i da ih on stavlja pred izbor naše slobode kao život i smrt.
Isus nam to u današnjem Evanđelju očituje kao volju Oca našega koji nam želi dati život. On želi da svom svojom nutrinom a ne samo vanjštinom prihvatimo volju Očevu kao izraz svoje ljubavi prema Ocu.
A onima koji Boga ljube pripravio je Bog „što oko ne vidje, i uho ne ču“, kako nam to svjedoči Pavao u današnjem drugom čitanju.
Danas se Isus u svojem Evanđelju obraća nama, i Njegovi pozivi upućeni su našemu život. On se očituje kao najjasniji, najkonkretniji i najrječitiji izraz volje Očeve. Stoga su njegove riječi nama na život i smrt.
5. Nedjelja kroz godinu A
Sol? Kako sitna stvar u sklopu raznolikosti naše hrane. To čak niti ne spada u hranu u strogom smislu riječi. Zapravo, nije čak niti nužna. Mnogi su dužni odreči se soli. A ipak, sol je ona koja daje okus svemu čime se hranimo.
Kršćani jednako tako, a i sam Gospodin Isus Krist zajedno s njima, nisu nužni za život svijeta, koji egzistira i neovisno o njima. No, barem prema evanđeoskom izvještaju, taj isti svijet bi bez kršćana trebao biti bljutav, bez ikakvog okusa, svijet koji nema smisla.
Kršćani bi trebali ovome svijetu davati smisao! Znači, moramo izaći iz sitnih osobnih interesa, i cjelokupne sposobnosti života angažirati u borbi za pravednošću, za boljim životom, za srećom i ljubavlju. Taj i takav smisao života naziva Isus dalje svjetlom svijeta. U tom sklopu potreban je jedinstven i neopoziv izbor: siromaštvo, milosrđe, krotkost, ostvarivanje mira, čistoća srca…..Evanđelje se današnjeg dana naslanja na prethodne retke u Matejevu Evanđelju, na proglas osam blaženstava.
U tom vidu kršćani trebaju shvatiti da su dužni ostvariti svoj poziv u ovom današnjem svijetu. To je poziv da svijetu daju smisao! Vi ste sol zemlje! Ako sol ostane neupotrjebljena, obljutavi i propadne!
Hoćemo li shvatiti logiku Evanđelja? Naša je sreća u potpunom angažiranju da drugi postanu sretni. Naše je blaženstvo u tome da ne gledamo kao osnovni orijentir borbe za pravednošću na sebe, nego na cjelokupni svijet i ljude oko nas. Naš je život u punini kad shvatimo da čista srca i krotka pogleda susrećemo ljude oko sebe.
Snagom radosne vijesti i krštenja pozvani smo i posvećeni za spasenje čovječanstva u Isusu Kristu. U tome leži potpuni smisao riječi koju Krist danas upućuje nama:
„Vi ste sol zemlje!“
„Vi ste Svjetlo svijeta!“
BOŽIĆNI KONCERT U ZEMUNU
Ovo je treći uzastponi božićni koncert, od mog dolaska, u našoj Zemunskoj franjevačkoj crkvi sv. Ivana Krstitelja, kaže gvardijan fra Željko. Prvi je održao gosp. Zlatko iz Tuzle, drugi violinisti iz Kragujevca. A ovaj treći, kao i do sada, uz zalaganje prof. Marijane Aizenkol održao je trio Orion. Na njemu smo imali čast prisustvovati i uživati i mi, fra. Željkovi gosti, Slavonci iz Zagreba.
Ne ću pisati o zemunskom triju Orion. O vedroj i živahnoj pijanistici gospođi Ljiljani Arsenović, gospođi s velikim iskustvom, o mirnoj povučenoj gospođi u najboljim srednjim godinama, violinistici Dragani Đukić, niti o najmlađoj violinistici, vitkoj gospođici Mini Ćurčin sjajnih živahnih očiju, a ni o najavljivačici programa gospođi Marijani Aizenkol, već o svom dojmu s njihovog koncerta održanog u nedjelju 19. siječnja 2014. od 18 do 19 sati u franjevačkoj crkvi. Iako se ja, po onoj pjesmi o muzičaru cvrčku i radniku mravu, osjećam kao mrav koji muziku ne razumije, bio sam oduševljen. Reći ću vam odmah na početku. Ne propuštajmo koncerte, dođimo, poslušajmo, čujmo, vidimo, doživimo, nagradimo umjetnike pljeskom. Umjetnici znaju što mi ne znamo, umiju što mi ne umijemo. Radili su na sebi, na vještini sviranja na svojoj ljubavi, marljivo učeći od malih nogu. Uživaju u glazbi dajući nam u njoj sebe, kao i večeras, oživljavajući autore od Gound-a. Gruber-a, Albinoni-a, Mozart-a, Bacha, Čajkovskog, Giordani-a, Rossini-a, Handl-a, Mascani-a, Virtzen-a, Newton-a do Bethoven-a, od skladbe Ave Maria do Ode radosti, oživljavajući velikane uma, tvorce raskošne ljepote i skladnosti. Predivno je bilo čuti, slušati, zatvoriti oči.
Imao sam priliku biti i na koru crkve uz izvođačice, na izvoru zvukova i pokreta. Mogao sam slušati napetih ušiju i otvorenih usta, biti zadivljen gledajući širom otvorenih očiju kako kalofonijem podmazane strune gudala violina klize, kako poskakuju, kako titraju čas po debljim, čas po tanjim zategnutim žicama violina. Lijeva ruka pridržava vrat violine, a prsti joj vješto klize i drhte po žicama, mijenjajući im vibraciju u drhtave, čas tihe, čas reske, čas vesele, čas tugaljive tonove, pretačući sklad nota sa stalka u glasnu ljepotu. No, kad ja gledam note na stalku, to za mene nije sklad, to su sve neke svračje noge, to je šuma, ne, nije šuma, to je džungla, neprohodna džungla, pa još zaključana nekim muzičkim ključevima. Ali, ne i za umjetnice, matematičarke i doktorice zanata. One ovu, za mene džunglu očima hitro prenose u svoj Bogom dani trudom izvežbani bistri um, ovaj ih prenosi na ruke, u prste, na poslušno gudalo, a elegantno krhko tijelo violine pretvara tiho titranje napetih žica u prekrasne skladne zvukove koji ispunjavaju crkvu, koji ispunjavaju naše srce i dušu. I mi odjednom postajemo zvukom povezani sa autorom džungle koja postaje rascvjetani park, povezani sa treptavim strunama, sa drhtavim žicama, sa srcima izvođačica koja kucaju uzbuđeno i snažno za glazbu i za nas. A što da kažem o dugim i tankim prstima pijanistice, danas orguljašice? O njenih deset prstiju koji isto tako pretaču džunglu nota u skladnu pratnju. I da li su ti glasni i odriješiti zvukovi orgulja pratnja ili predhodnica, dirigent ili kostur ove milozvučne ljepote ne znam, ali vidim njihovu važnost u ukočenoj koncentriranoj ozbiljnosti umjetnice, koja ne skida pogleda s nota, i čiji prsti, u koje ne gleda, vješto preskaču u milisekunde točno, čas po bijelim, čas po crnim tipkama. Gle, pa milisekunde nisu mjera samo za trkače i skijaše, vidim, već su davno prije bili mjera za umjetnike muzičare.
Kako su velika djela čovjekovog uma i ruku?! Koliko li si tek velik Ti, dobri Bože, tvorče svih umova i ruku i prstiju, svega vidljivoga i nevidljivoga? Oprosti mojoj slijepoj nezahvalnosti. Zato ću na kraju reći, hvala, hvala Tebi dobri Bože, hvala graditeljima crkve, graditeljima klupa, orgulja i violina, hvala produhovljenim skladateljima ove skladne džungle od nota, hvala izvođačicama koje su vježbale od malih nogu, hvala publici koja je došla, slušala, plijeskala i koja će opet doći i povesti svoje, hvala profesorici Marijani, hvala fra Željku koji je nakon pozornog slušanja pogostio izvođačice i najvjerniju prateću publiku kolačima, sokom, vinom i čašicom u lijepoj samostanskoj blagovaonici.
Ž i v j e l i !
U Zagrebu, a još pod dojmom, u subotu, na svetkovinu obraćenja sv. Pavla, 25 siječnja 2014.
J o s i p Horvat
no images were found