no images were found
Božićni koncert 2015.
Svake godine za Božić pre polnoćke naš hor održi mali koncert. Ove godine počeli smo ranije sa pripremama želeći da našim pevanjem probudimo radost i u srcima ljudi koji dolaze u crkvu samo te večeri. Vredno smo radili i kad smo stigli do gotovo samog kraja pripreme naš dirigent Silva je pala i slomila ruku, povredila rame i ostala vezana za kuću. Prekinuli smo probe i čekali. Silvinom upornošću, dolazila je na probe u zavojima, nastavili smo probe do pred sam Božić. Pripreme smo na naše zadovoljstvo priveli kraju ne sluteći da nas čeka još jedno neprijatno izneneđenje. Na sam dan koncerta naš orguljaš je otkazala učešće. Dobri duh pater Željka je opet uskočio i pomogao. Pozvao je prof. Arsenović Ljiljanu koja je došla i sat pre koncerta provežbala ceo program koncerta i svete mise. Zahvaljujući njoj, njenoj spremnosti da nam pomogne, mi smo održali koncert, pevajuči slavili Boga pod svetom misom. Pre koncerta naša Marijana Ajzenkol predivnim tekstom uvela je prisutne u duh Božića. Da li je pod ovim okolnostima sve bilo bezprekorno – možda i nije, ali su bili uloženi ogromna ljubav i rad a verujemo da je naš nebeski Otac to video – važna je želja, važna su dela a ne njihova savršenost. Na kraju mise bili smo svi radosni jer smo uspeli, uz Božju pomoć sigurno, da savladamo prepreke, iskušenja i iz svega izađemo obogaćeni. U nastavku ovog teksta donosim, kako sam već rekla, predivan tekst prof. Marijane Ajzenkol.
Marija Galun
Č A R O L I J A B O Ž I Ć A
BOŽIĆ! Na šta prvo pomislimo kada čujemo reč ili pričamo o prazniku a naročito kada se približava vreme u kome ga proslavljamo? Čini mi se da je to nekako lični praznik svakoga od nas- praznik u kome toplina našeg doma biva upotpunjena nekim mirom, čežnjivim očekivanjem i darivanjem. To je sigurno najomiljeniji praznik i slavi se u posebnom raspoloženju duha i srca. U vremenu kada je Bog postao dete, imam utisak da i svi mi postajemo nekako deca. To je vreme radosti- one mirne i pomalo pahuljasto treperave. I nemamo objašnjenje zašto je to tako, zašto mu se radujemo, šta iščekujemo i zašto smo tužni pa čak i ljuti ako nema snega. Treba nam kićenje cele prirode i svečarski ambijent. A zašto? Nije li dovoljno napraviti dobar ručak, razmeniti poklone, opustiti se uz muziku i posetiti familiju i prijatelje. Sve to može biti jako lepo i ugodno pa čak pružiti i osećaj zadovoljstva. No pravu radost, ono detinje ushićenje pružiće nam samo vlastiti mir kao reakcija – odgovor na Božju ljubav. I to je pravo slavljenje Božića! Božić upravo znači dolazak Boga u naš svakodnevni život. Zato naše ushićenje, radost i čežnja nije ništa neobično. Pa nije „svaki dan badnji“, kako se to u narodu lepo kaže. U Božiću, Svevečni, Svemogući postaje jedan od nas, postaje Emanuel (s nama Bog), da bi ispunio čovekovu večnu čežnju i nadu za Bogom, rajem, dobrotom i lepotom. Zato i imamo svi vlastiti doživljaj, jer Bogu je svako od nas jednako važan i sa svakim se želi susresti bez obzira na to ko smo, kakvi smo i da li nas nesto muči. No, naši odgovori Bogu mogu biti različiti: možemo uzvratiti ljubav, možemo biti nesigurni i mučeni sumnjama, možemo ne otvoriti srce njegovom pozivu ili odbiti Božju ponudu često ni sami ne znajući zašto. I onda? Kako je moguće da ljudi koji nisu vernici slave Božić? Nije li to malo neobično pa čak i apsurdno? Nije. To jeste praznik porodice, darivanja, običaja, susreta i kako god ga shvatali, doživljavali i slavili iz Božića će uvek progovarati naša potreba za sigurnošću, ljubavlju, mirom. On će uvek biti simbol naše nade u bolju budućnost, želje za novim početkom, čistotom dečjeg srca, poziv na velikodušnost, osluškivanje tajne novog života. Sve su ovo iskonske ljudske vrednosti i težnje. To i čini Božić praznikom svih: i onih koji veruju i nadaju se rešenju problema i pomoći od Boga koji ih voli, i onih koji ne veruju, ali iskreno tragaju za pravim odgovorima i putevima. Zato dopustimo da nas ponovo i uvek ponese neprolazna lepota i čarolija Božića.
Da ovih božićnjih dana budemo sretni, potrebno nam je svetlo i toplina.
Svetlo u srcu koje daje smisao životu i toplina dragih ljudi.
To se ne nalazi na jelkama i po prodavnicama. To se nalazi u Onome
Koji je došavši među nas, doneo tajnu.
Otvorimo svoja srca, zavirimo i nađimo svetlo u srcima drugih
Osvetlimo svoj mrak i ponudimo toplinu onima kojima je hladno.
Marijana Ajzenkol
p.s. prigodna foto galerija je u meniju Foto
Priprema za Božić – kićenje jelke
Naši mališani, okupljeni u radionici pod vodstvom Ane, došli su u pratnji roditelja u nedelju 20. decembra da okite ‚‚svoju“ jelku. Jelka je bila postavljena ispred oltara sv. Antuna i deca su mogla da krenu na posao. Oni malo stariji stavljali su kugle na više grane a mali na one koje su bile dostupne njihovim ručicama. Da, bila je i po neka razbijena kugla ali je i bilo puno smeha i radosti. Mame, tate , bake i deke su pomagali a tu je bio i pater Željko koji je, iako jako prehlađen, umesto da je sedeo u svojoj sobi i lečio se, svojim toplim sugestijama zaokružio celu atmosferu. Nakon obavljenog kićenja druženje smo završili u našoj prostoriji sa već tradicionalnom tombolom. Trebalo je videti to dečije isčekivanje šta će dobiti.
Naš najmlađi član Marko, ima samo devet meseci, sedeći u majčinom krilu, gledao nas je začuđeno. Dobio je i on na tomboli- lepu kapu! Skromnim posluženjem završili smo ovo naše druženje. Dosta truda ulažemo da ovu našu malu zajednicu održimo na okupu, da je učvrstimo i da je koliko je to moguće povećamo.
Marija Galun
p.s prigodna foto galerija je u meniju foto
Na dobro vam došao Božić i sveti Stjepan!
Jučer smo slavili Isusovo rođenje, utjelovljenje Božje Riječi i pjevali, a danas čujemo upozorenje: „Čuvajte se ljudi!“ Htjeli smo nastaviti slavlje, a Crkva odijeva crveno ruho jer je prolivena krv jednog pravednika. Ljudska je mržnja jednoga od Isusovih učenika poslala u smrt samo zato što je svjedočio istinu. Kao da su se sile zla, na vijest da se rodio Spasitelj, podigle protiv života. Veliko svjetlo baca velike sjene. Na tople osjećaje božićnih melodija, odjednom šokantno hladni tuš. Nakon idilične topline tihe i svete noći dočekala nas je tipično kainovska gesta nasilja. Sinoć je bilo otvoreno nebo za dolazak anđela i njihovu pjesmu o miru, a danas se otvara nebo pod kojim pljušti kiša kamenja – ubijaju Stjepana.
Liturgija oslikava naš svijet: nisu svi ljudi dobri; za tren povrijede jedni druge, ugrožavaju jedni drugima život. Sveta raspoloženja u njima izazivaju srdžbu i bezbožne porive. Sin Božji se u takvom svijetu morao roditi u štalici, a nevini je mladić životom platio svoju propovijed. Svečane božićne pjesme na čas utihnu da se čuje Stjepanovo pitanje: Znate li vi što znači vjerovati u Isusa koji se rodio u Betlehemu? Što znači ispovijedati božićnu istinu da je Isus pravi Bog i pravi čovjek? Znate li da vas to može koštati života? Jeste li svjesni da je vjera više od osjećaja i dobrog raspoloženja, više i od lijepih božićnih pjesama. Svaki koji se odluči za Krista, mora ići vjerno za njim i biti spreman na žrtvu. Božić nije samo blagdan za pjesmu i slavlja nego obuhvaća čitava čovjeka, sve razine života, čak i umiranje.
Stjepan je bio jedan od sedmorice muževa na dobrom glasu, novoizabranih đakona, čuvar crkvenih dobara, prva pomoć i zaštita sirotinje i udovica, navjestitelj Božje riječi. Pun milosti i Duha Svetoga revno je propovijedao Krista čineći djela milosrđa. Svjedočio je istinu svojim sunarodnjacima, tumačio im Božju prisutnost u svijetu. Bog je bio prisutan s Abrahamom u Kaldeji, s Josipom u Egiptu, s Mojsijem na Sinaju, ali njegova se prisutnost ne veže za nacionalne granice. Bog želi biti prisutan u svim narodima. Crkva propovijeda da Bog želi spasiti sve ljude po Isusovoj smrti i uskrsnuću. To Židovi nisu mogli slušati, pa su mu se javno suprotstavili. Nisu imali pravih argumenata, pa ih je Stjepan oštro ukorio tvrdeći da su „tvrde šije, neobrezanih srca i ušiju“, da se opiru Duhu Svetom, da su izdajice i ubojice. To je prevršilo svaku mjeru. Neuki ne vole savjete, mržnja ne podnosi ljubav; pograbili su kamenje i kamenovali ga. Mislili su da ubijanjem brane sveti zakon koji kaže: Ne ubij! Podigavši oči prema nebu, Stjepan je vidio Božju slavu, Isusa s desne njegova Oca. To mu je nadahnulo molitvu: „“Gospodine Isuse, primi duh moj!“ Progovorila je vjera i Stjepanu zajamčila život usred smrti. Zasjalo je svjetlo u gustoj tami, otvorilo se nebo nad krvoprolićem. Blaženo gledanje nadahnulo je još jednu zadivljujuću gestu: Stjepan umire praštajući: „Gospodine, ne uzmi im ovo za grijeh!“ Učenik slijedi učitelja. Isus je naime svojim ubojicama molio oproštenje.
Divno je živjeti Isusovim životom, govoriti njegovim duhom, umirati s njegovim riječima na usnama. Takva smrt ne može biti uzaludna, mora donijeti plodove čudesne milosti. Doista, Stjepanova je smrti obratila Savla, mladića koji je čuvao odjeću Stjepanovih ubojica. Savao je mrzio i progonio kršćane, a onda se čudesno obratio i postao gorljivi propovjednik iste vjeru koju je do tada progonio. Možda je Stjepan praštajući izmolio Pavla Kristovoj Crkvi. Onaj tko prašta budi dva blagoslova: jednim usrećuje sebe, a drugim onoga kome je oprošteno. Kršćani ne bi trebali imati neprijatelja. Oni znaju da su svi ljudi braća i da neprijatelji, ako i postoje, trebaju najviše ljubavi i praštanja kako ih neprijateljstvo i mržnja ne bi udaljili od Boga i vječnog spasenja. Praštanjem aktiviraju čudesnu moć preobrazbe…
izvor: www.uss.hr
Božićna čestitka
U malom djetetu na slami Bog je osobno radi nas ljudi i radi našeg spasenja sišao s nebesa, te ušao u naše obitelji, i u našu osobnu povijest. Njegovo je ime Emanuel, Bog s nama. On je jedini Spasitelj jučer, danas i uvijeke.
Dragi vjernici,
sretan Božić želi vam vaš fra Željko Paurić.
Darovani Bog
Isuse, promatram te u jaslicama.
Kraj tebe je Marija, ponizna službenica Gospodnja. Čini sve što Bog od nje traži. Prepoznaje te kao dar s neba, ljubi te kao svoje rođeno dijete. Daj da te poput nje i mi znademo prepoznati kao čisti dar neba i da ti otvorimo srce kao najbliskijem prijatelju. Sveti Josip se najmanje spominje. A ipak on, pokrenut nebeskim nadahnućima, čini sve što je potrebno za tvoju sigurnost na zemlji. On ti čuva život od svih ugroženosti, on te hrani radom svojih ruku. Posveti, Gospodine Isuse, svaki naš rad i neka bude u službi ljubavi, tebi na slavu.
U svim jaslicama po našim crkvama uz tvoj lik otkrivam i dvije životinje. To su vol i magarac. Prorok Izaija govori: ‘Vol poznaje svog vlasnika, a magarac jasle gospodareve – Izrael ne poznaje, narod moj ne razumije” (Iz 1,3). Daj, Isuse, da ja razumijem. Daj da te ja prepoznam. U liku djeteta krije se sva ljubav neba, krije se Gospodar svijeta. Želim ti se pokloniti u liku malenog djeteta i prepoznati te kao svoga Gospodara.
K tebi hrle pastiri. Priprosti ljudi. Vjeruju u anđele i u ukazanja. Slušaju nadahnuća i nije im teško pokrenuti se. Oni nemaju što izgubiti. A poruka govori o nečem jedinstvenom. Kada su došli k tebi nisu se razočarali. Vidjeli su majku i dijete, vidjeli su Mariju i tebe. Bili su ushićeni, ispunjeni radošću. Svima su o tome govorili. Pastiri su tvoji siromasi. Siromašne nazivaš blaženima. Tim blaženstvom želiš ispuniti i nas, i mene. Daj, Isuse, da se uz tvoje jaslice i ja mogu prignuti, sniziti, postati kao dijete. Daj da se znam radovati ljepoti jaslica, idili Betlehema. Daj da uz tebe, Isuse, koji si htio postati djetetom, i ja budem dijete. Ne dopusti da se pravim važan. Daj da vjerujem u jednostavnost tvoje ljubavi, u objavu Božju koja se daruje u tako običnom prizoru.
Isuse, promatram te u jaslicama. Bespomoćan si, dijete si, upućen na druge. Tu su oni koji te najviše ljube. Želiš na taj način biti s nama u svemu jednak. Želiš s nama dijeliti siromaštvo i ugroženost života. Dobri Isuse, daj da te i ja tako mogu osjetiti, daj da od tebe naučim svu mudrost života. Ne mogu bez drugih, ne mogu bez svoje obitelji, bez zajednice, bez prijatelja. U konačnici, Isuse, ne mogu bez tebe. Klanjam ti se. Daj da i ja mogu svima pripovijedati o tebi, o Božiću, o jaslicama i o malenosti.
fra Zvjezdan