Ovaj broj je uz 7. NKG (A). Kompletan broj možete preuzeti ovdje:TJEDNI LISTIC br 263
7. Nedjelja kroz godinu (A)
U Evanđelju ove nedjelje Isus nastavlja svoj govor na gori. Ovoga puta radi se o ljubavi prema bližnjemu, i još više, o ljubavi prema neprijatelju.
Isus podsjeća svoje slušatelje najprije na zakon Staroga zavjeta. Tamo je ljubav prema bližnjemu strogo naložena kao zapovijed: “Ljubi svoga bližnjega kao samoga sebe” (Lev 19,18). Svakako je ljubav prema bližnjemu bila najprije ograničena na sunarodnjake. Sadržaj židovskog zakona nije bio u tome, da treba mrziti neprijatelja, ali to je odgovaralo nadaleko proširenom mentalitetu. Ako smo pošteni, onda smo i mi danas skloni potvrditi takvo shvaćanje. Predodžba o ljubavi prema neprijatelju straši nas: kako možemo biti dobri prema onima, koji nam žele ili čine zlo?
Isus Krist poznaje čovjeka kao nitko drugi. On zna za naše teškoće, za naše nemogućnosti, da ljubimo neprijatelje. Prvo i najvažnije je poštenje: da, stvarno ima bližnjih koji nas ne mogu. ili nas odbijaju. Također i mi nismo prema svakome dobar prijatelj, nego druge odbacujemo.
Ali, to stanje obostranog odbacivanja ne mora zauvijek ostati tako. Isus bi htio po svojoj riječi nešto pokrenuti. On traži od nas konkretne korake približavanja i izmirenja. Ako svaki govori: “Što me se tiče bližnji?”, tada se ne čini ništa. Fronte se stvrdnjavaju, a odbacivanje raste. Rađaju se mržnja i neprijateljstvo.
Odakle crpimo snagu prema takvoj ljubavi? Kako nadilazimo zapreke i granice? Isus kaže: gledajte prema Bogu, vašem nebeskom Ocu. On je savršen; on je uvijek dobrostiv. Svima daruje svoju ljubav, pa i onima koji to ne zaslužuju. “On daje da sunce njegovo obasjava i zle i dobre, da kiša pada pravednima i nepravednima.”
Ako smo sinovi i kćeri Božje, tada želimo uzeti za primjer Boga i njegova Sina Isusa Krista. Imamo unutarnju slobodu, početi s dobrom. Ne trebamo čekati da bližnji bude prema nama milostivo raspoložen. Na nama je da njemu dokažemo dobro i pobijedimo njegovu mrzovolju i neprijateljstvo.
Sigurno poznajemo sve dobre i izgrađujuće primjere iz vlastitoga života, kako je to moguće konkretno. Da, to je moguće! Uvijek iznova ima bližnjih prigoda da se okrenemo u ljubavi prema našim bližnjima.
Postoji i svojevrstan sakrament koji nam u tom pomaže: sveta ispovijed. U tom sakramentu otkrivamo pomirujuću snagu!
Želimo moliti i Majku Božju Mariju za njenu pažnju ljubavi. Ona ne može podnijeti da njezina djeca hodaju u zabludi i da trpe štetu na duši i tijelu. Preporučujemo se njezinom majčinskom zagovoru, ne samo za nas i naše bližnje, nego i za neprijatelje. Želimo ih ljubiti i time učiniti prijateljima.
Fra Jozo Župić
Tjedni listić br. 262
Ovaj broj je uz 6. NKG (A). Kompletan broj možete preuzeti ovdje:TJEDNI LISTIC br 262
6. Nedjelja kroz godnu (A)
Dućan istine i propovijed na gori
“Neki je čovjek šetao malenim uličicama grada. Imao je vremena i zato bi zastajao pred svakim izlogom, pred svakom trgovinom, na svakom trgu. Kada je skrenuo za jedan ugao, iznenada se našao pred skromnim dućanom s tendom bez ikakva natpisa. Znatiželjan, odluči ući unutra… Unutra se vidio samo pult na kojemu je stajala tabla s rukom pisanim natpisom: Dućan istine. Čovjek je bio iznenađen. Prišao je gospođici koja je stajala za pultom i upitao je: ‹Oprostite, ovo je dućan istine?› ‹Da, gospodine. Kakvu istinu tražite? Djelomičnu istinu, relativnu istinu, statističku istinu, potpunu istinu?› ‹Potpunu istinu›, odgovorio je muškarac bez razmišljanja. ‹Toliko sam umoran od laži i krivotvorenja›, pomislio je. ‹Ne želim više generalizacija ni opravdanja, laži ni prijevara›. ‹Čistu istinu!›, želim. ‹Dobro, gospodine. Ali, oprostite, znate li koja je cijena?› ‹Ne. Koja je?› ‹Ako je kupite›, rekla mu je, ‹cijena je da više nikada nećete biti mirni!” (Anthony de Mello)
Ova priča na zgodan način ukazuje na to da iz nedjelje u nedjelju slušamo Isusov govor na gori koji nas suočava s čitavom Isusovom istinom. Rečenice koje je Matej sakupio i sastavio u obliku velikoga govora predstavljaju srž kršćanske poruke, Isusov životni program, izvornu poruku naše vjere. Sa svojim ‹a ja vam kažem› Isus je izazvao ondašnje službene predstavnike vjerske i civilne vlasti. Cijena koju je Isus morao platiti za svoju istinu bila je velika. Isus donosi novo motrište, novu perspektivu koja u prvi plan stavlja pravednost, a ne formalno ispunjenje zakona, koja propitkuje ono što je nužno potrebno, a ne samo ono što je dopušteno, koja ističe da se ne zaustavljamo samo na vidljivom, nego da je odlučujuća nakana, to jest da izvanjske čine i obrede trebaju uvijek pratiti misli i osjećaji u našemu srcu. Isusova istina poziva na obraćenje, upravo ondje gdje se ljudska djela skrivaju i začinju, u ljudskom srcu. Bog očekuje mnogo više od nas u životu, a ne samo da sačuvamo neuprljane bijele haljine. Cijena je uvijek ‹sveti nemir›, budna savjest, preuzimanje odgovornosti, suočavanje sa zlom.
“Čovjekovim su leđima prošli trnci. Nikad nije ni pomišljao da je cijena toliko velika. ‹Hvala, hvala… Oprostite, promucao je…› Okrenuo se i izašao iz dućana. Osjećao se pomalo tužan kad je shvatio da još nije spreman za potpunu istinu, da mu treba još nekoliko laži, nekoliko mitova i idealizacija, nekoliko opravdanja kako se ne bi morao susresti sa sobom… Možda poslije, pomislio je.”
Tako završava ova priča. Kako se mi osjećamo u suočavanje s Isusovom istinom? Možemo li se barem ražalostiti zato što još uvijek nismo spremni nasljedovati Krista? Kršćani bez Krista? Kršćani koji to više nisu…
Fra Anđelko Domazet
Duhovna obnova uz blagdan Svijećnice – FOTO
Duhovna obnova uz blagdan Svijećnice
Poziv na duhovnu obnovu nas je sve potaknuo da malo razmislimo o praktikovanju svoje vere, o tome šta je to što trebam kod sebe da ispravim ili dodam. Ove godine duhovnu obnovu je vodio fra Slavko Topić, gvardijan crkve sv. Ante na Bistriku u Sarajevu. Prvi dan trodnevnice bio je posvećen redovnicama i redovnicima, a susret se odvijao u prostorijama sestara Franjevki. “Duhovna obnova potrebna je kako laicima tako i redovnicima i redovnicama” bila je prva misao koju je fra Slavko, posle pozdrava, podelio sa prisutnima. Govorio je koliko je to važno s obzirom da se redovnici i redovnice svakodnevno susreću sa svetom. Nakon izlaganja usledila je sveta misa. Sledečeg dana, pre podne, takođe kod sestara, nastavljen je susret sa redovnicama. Bila je, pored duhovnog razmatranja, mogućnost za svetu ispoved. Istog dana posle podne bio je susret sa članovima Franjevačkog svetovnog reda, kandidatima FSR, i štovateljima svetog Antuna. Uvodnu reč dao je naš fra Željko napomenuvši da je duhovna obnova posvećena značaju dana posvećenog života.“ Današnji dan je namenjen posvečenom životu kroz FSR, onih vernika koji žele živeti svoj kršćanski život po nadahnuću svetog Franje Asiškog“ – poručio je fra Željko i predao reč fra Slavku. Zapevali smo pesmu „Bože moj dopusti mi“ uslovno govoreći franjevačku himnu koja je po rečima fra Slavka potekla direktno iz srca sv. Franje.
Ova trodnevnica je održana u cilju obeležavanja Dana posvećenog života.To je duhovni pokret koji je inicirao sveti otac papa Ivan Pavao II jer je shvatio da posvećeni život ima ogromnu ulogu u crkvi. Bogu posvećene osobe žive u svetu, na svojim radnim mestima ali su organizovane u duhovne zajednice. Na dan posvećenog života želimo naglasiti da se Bogu posvećen život vrednuje, da promoviše i podstiće ljude da, ako ih Duh Sveti nadahnjuje, posvete svoj život Bogu. Danas , u krizi duhovnih zvanja, takve osobe su jako potrebne crkvi.
Svojim izlaganjem fra Slavko je plenio pažnju svih prisutnih a naša dvorana je bila popunjena do poslednjeg mesta. Slušali bi mi njega još mnogo duže ali je došlo vreme za predviđenu svetu misu i tako smo svi zajedno krenuli u crkvu.
Nakon svete mise fra Slavko je održao predavanje našem zboru o liturgijskom pevanju. Bila je to prilika, da mi pevači, saznamo da li i koliko ispravno našim pevanjem pratimo liturgijsko slavlje i neke propuste ispravimo. Bilo je to izuzetno korisno predavanje ali je bilo i divno druženje.
Poslednjeg dana trodnevnice bilo je, pre svete mise, Euharistijsko klanjanje.Usledila je svečana sveta misa. U propovedi pod misom fra Slavko nam je govorio o milosrđu i potrebi za njim. Na kraju propovedi sledila je poruka: bolji svet postaje tako što mi postajemo bolji te da našim čestitim, dobrim životom, možemo menjati svet.
Znači, na nama je, verujem da svi to želimo, da menjamo svet na bolje tako što ćemo mi svojim čestitim i dobrim životom davati primer našim bližnjima.
Marija Galun